Ču Čen, kníže Čao z Čchu
Autocracy and China's rebel founding emperors: comparing Chairman Mao and Ming Taizu
vévoda Wu ,
The Cambridge History of China
Ču Jüan-čangovým
Чжу Юаньчжан
Ču Chuej, kníže z Ku
a řada vedlejších manželek
Ču Kuej, kníže Ťien z Taj
Chung-wu
Ču Čchung-pa ()
Mauzoleum Ming-siao-ling
Ču Wu-s’
В. П. Илюшечкин
Berkeley, Los Angeles, London
předmluva Л. С. Переломов
明太祖.jpg
Ču Tchan, kníže Chuang z Lu
Tchaj-cu
Císař Chung-wu (čínsky pchin-jinem Hongwu, znaky 洪武; 21. října 1328 – 24. června 1398), vlastním jménem Ču Jüan-čang (čínsky pchin-jinem Zhū​ Yuánzhāng, znaky 朱元璋), známý též pod chrámovým jménem Tchaj-cu (čínsky pchin-jinem Tàizǔ, znaky 太祖), byl zakladatel a první císař čínské dynastie Ming. Chung-wu bylo jméno éry vlády císaře vyjadřující základní směr vládní politiky; znamená „Nesmírná bojovnost“.V polovině 14.
Dardess
Dějiny a současnost
od 1352 Ču Jüan-čang ()
Cambridge
Brook
Ču Sung, kníže Sien z Chan
vévoda Wu (1361–1364),
Encyclopædia Britannica Online
Ču Jüan-čangem
Brill
Seattle
Ču Šuang, kníže Min z Čchin
University of Washington Press
Ču Mo, kníže Ťien z Šen
zkrácené:Kao-ti ,
Ču Jing, kníže Čuang z Su
Denis C.
Ču Jüan-čang
Čtvero ročních období dynastie Ming: Čína v období 1368–1644
Ču Čchun, kníže Sien z Šu
Ču Fu, kníže z Čchi
úplné: Kchaj-tchien sing-tao čao-ťi li-ťi ta-šeng č’-šen žen-wen i-wu ťün-te čcheng-kung kao chuang-ti
císař Číny
Edward L.
Жизнеописание Чжу Юаньчжана
Hongwu
Edward L
Cambridge University Press
král Wu (4. únor1364–23. leden1368)
Ču C’, kníže z Tchan
Čchen Er-niang
Прогресс
А. Желоховцев, Л. Боровкова, Н. Мункуев
Volume
Ču Čan, kníže Ťing z Čching
Mote
Timothy
John A.
Stanford
Chan
Ču Kang, kníže Kung z Ťin
Stanford University Press
Ču Tung, kníže Ťing z Jing
Překlad a předmluva Yonglin Jiang
Ču Ťi, kníže z Čao
Sirotek, mnich a despotický císař
Pokora
Ču Pien, kníže Čuang z Min
朱元璋
Praha
Hongwu Emperor
Rowman & Littlefield
Lanham, Maryland
Ču Čchüan, kníže Sien z Ning
Ming
Early Ming China: a political history, 1355-1435
John W
Císař Chung-wu (čínsky pchin-jinem Hongwu, znaky 洪武; 21. října 1328 – 24. června 1398), vlastním jménem Ču Jüan-čang (čínsky pchin-jinem Zhū​ Yuánzhāng, znaky 朱元璋), známý též pod chrámovým jménem Tchaj-cu (čínsky pchin-jinem Tàizǔ, znaky 太祖), byl zakladatel a první císař čínské dynastie Ming. Chung-wu bylo jméno éry vlády císaře vyjadřující základní směr vládní politiky; znamená „Nesmírná bojovnost“.V polovině 14. století, když epidemie, hladomory a rolnická povstání zachvátila Čínu ovládanou mongolskou dynastií Jüan, Ču Jüan-čang ztratil rodiče a nezbylo mu, než se jako potulný mnich živit žebrotou. Bědné mládí budoucího císaře výrazně ovlivnilo na celý život. Cítil s problémy obyčejných lidí, naproti tomu opovrhoval učenci, získávajícími znalosti o světě pouze z knih.Roku 1352 se přidal k jednomu z oddílů rebelů. Záhy mezi vzbouřenci vynikl a stanul v čele vlastní armády. Roku 1356 dobyl Nanking, který učinil svým hlavním městem. Poté sestavil vlastní vládu složenou z generálů a konfuciánských vzdělanců odmítajících mongolské panství nad Čínou. Od nich převzal koncepci správy země, kterou realizoval na ovládaném území a později v celé Číně. Postupně porazil konkurenční povstalecké vůdce, rozhodujícím mezníkem v boji o moc byla porážka Čchen Jou-lianga v bitvě na jezeře Pcho-jang roku 1363. Počátkem následujícího roku 1364 se prohlásil králem Wu. Do roku 1367 však stále uznával svou formální podřízenost hlavnímu vůdci Rudých turbanů císaři Chan Lin-erovi, prohlašujícímu se za následníka dynastie Sung.Počátkem roku 1368, kdy už dominoval jižní a střední Číně, přejmenoval svůj stát. Pro svou říši vybral jméno Ta Ming (doslova „Veliká záře“). Za název éry a heslo své vlády určil Chung-wu („Nesmírná bojovnost“). V následující čtyřleté válce vyhnal z Číny mongolské armády věrné dynastii Jüan a sjednotil zemi. Pokus dobýt Mongolsko však skončil neúspěchem.Během následujících třiceti let vlády Chung-wua mingská Čína značně zesílila a zotavila se z dlouhotrvajících válek. Císař měl jasnou představu o uspořádání společnosti a věřil, že má být změněna reformou institucí – což byl spíše legistický přístup kontrastující s konfuciánským názorem o klíčové roli morálního vzoru vládce. Byl citlivý na osobní bezpečnost a loajalitu podřízených, pragmatický a obezřetný ve vojenských záležitostech. Jeho armáda byla disciplinovaná a snažil se civilní obyvatelstvo ušetřit obtíží války.Vrchol jeho politického systému sice zkolaboval v občanské válce krátce po jeho smrti, ale další produkty Chung-wuových reforem – místní a regionální instituce mingské státní správy a samosprávy i finanční a zkouškový systém se ukázaly být solidní. Cenzus, systém registrace půdy a pozemkové daně i vojenský systém wej-suo přežily do konce dynastie. Jeho potomci vládli celé Číně až do roku 1644 a jihu země ještě o sedmnáct let déle.
Ču Nan
Хань
od 1352 Ču Jüan-čang
Fairbank
The Great Ming Code: Da Ming lü
John King
Ču I, kníže Li z I
anglicky
Marin Hála, Jana Hollanová, Olga Lomová
Tàizǔ
Ču Ti
král Wu
Zhu Yuanzhang and early Ming legislation: the reordering of Chinese society following the era of Mongol rule
a 16 dcer
Andrew
pak Ču Sing-cung ()
太祖
洪武
University of California Press
Zhū​ Yuánzhāng
Timoteus
Frederick W.
Leiden
pak Ču Sing-cung
Confucianism and autocracy: professional elites in the founding of the Ming Dynasty
Ču Ťing, kníže Ting z Tchang
Ču Čchung-pa
Anita M.
Vladimír Liščák
Vyšehrad
David B
Rapp
Ču Su, kníže Ting z Čou
Ču Jüan-čanga
Dějiny Číny
Москва
Dreyer
Nakladatelství Lidové noviny
Ču Č’, kníže Ťien z Liao
Portrét
Ču Po, kníže Sien z Siang
Twitchett
Farmer
Ču Jüan-čangovi
Ču Jing, kníže Chuej z An
a kol.